BONTONFILM uvádí
Příběhy léčí. A ubližují.
Opakujte je pořád dokola, a je z nich realita. Dělají z nás to, co jsme.
Opravdu.
Já se o tom přesvědčila během posledního podzimu našeho dětství.
Nuže, občané Mill Valley, vylezte ze svých hrobů, je Halloween!
Ale bacha, protože se západem slunce
začíná čarodějnický rej.
Když se z okna porozhlédnu,
tolik toho vidím.
Takže rukuju do Vietnamu!
A když se do něj poohlédnu...
-Vystrašíme děcka! -...tolik tváří vidím.
A je to divné,
pradivné.
A na každý steh pozor dej.
...ať každý ví, že silná, sebejistá...
-Dík. -...a bdělá Amerika...
Jdeš večer ven?
-Nemám náladu. -...na stehy pozor dej.
...hájí dobrou věc.
...pozor si dej.
Tohle je čarodějnic rej,
jo, to je čarodějnic rej.
Stello, zvedni to!
-No tak! -Nechci koledovat.
Jde o odplatu, ne o sladkosti.
Seber vejce, toaleťák a v sedm nashle.
Třeba je to poslední společný Halloween.
-A nelituj se. Já lovím hovno z hajzlu. -Ale fuj, Chucku!
Hej!
Kampak jedeš?
Na sklizeň.
Jen dnes!
To je dobrý, mami.
Není.
V rozkroku to nesedí.
Ještě tady.
-Zásah! -A na každý steh pozor dej...
Tak jdeme, ne?
-Dej to sem! -Beatníci mají zboží na prodej...
Vyser si, Harolde!
Tohle je čarodějnic rej,
jo, to je čarodějnic rej.
Zpomal, Tommy!
Tohle je čarodějnic rej.
-Co tam blbneš? -Soukromí ti nic neříká?
Já chtěl Spidermana,
ne přímo pavouka.
Buď rád za to, co máš.
Mami, vždyť mě udusíš!
-Nezlob! -Tak mě tolik nemačkej.
Nejsi na koledu už trochu starý?
A ty na randění trochu ošklivá?
-Blbečku! -Auggie je tu, už musím.
-Ani muk! -Nechtěls jít za Spidermana?
Zvykni si. Mám všechno, tak jdeme na věc.
-Neočumuj mi ségru, úchyle. -No jo...
A na každý steh pozor dej,
králík se žene v noru, hej,
ach ne,
tohle je čarodějnic rej.
Tohle je čarodějnic rej.
-Nech mě! -Ta tykadla!
A pavouk má mít 8 nohou!
Aspoň nejsem za šaška.
Naposled: nejsem šašek, ale pierot.
Z commedie dell’arte.
Kecy! Šašek!
Víš, co tam je? Karcinogeny, co se po nich vietnamským matkám sráží mlíko.
-To jíš? -Tak proto je to tak dobré?
-Uhni, šašku! -Magore! -Pohyb!
-Ten nepřijde. -Ale jo! Chodí vždy, tak i letos, naposled.
Tommy, kde jsi?
Ve školních novinách berou externisty. Pošli tam své povídky.
-Tommy, pojď si pro koledu! -Nikdy!
Znám naši školu, sežrali by mě zaživa.
Jeho auto! To je on!
Hlavně přirozeně.
Pepa přelezl přes zeď, kouli na noze...
Zvals mě na večeři, jen ve dvou.
A co zákusek? Připravit!
Žabaři!
Fuj! Smrad jak dědkovské trenky!
A máme je!
-A jedem! Vyžerte si to! -Utíkej, Pepo... -Blbci!
...psi po tobě jdou.
-Kruci! Pitomci! -Utíkej, Pepo...
A to máš za toho obecního blba!
Poser se, hovado!
-Kurva! -Bacha!
-Ruth? Co ta tady? -Chucku, ty zmetku! -Šla na rande. Ale s ním? -Kruci!
Já je zabiju! Vraťte se!
Poběžte!
Mně neutečeš!
Za nimi!
Auguste, poběž!
-Tam jsou! Za nimi! -Blbci na devíti hodinách!
...tam za těmi stromy, kdyby něco.
Jen dál!
-Máš tu volno? -Asi jo.
-Vypadněte. -Tiše, prosím! -Hned zmizíme. -Díky.
-Co blbnete? -Zachraňujeme si prdel.
Promiň.
-Je to v suchu. -Fakt? -Snad.
Dík. Máš to u nás.
Já jsem pierot.
Ty tu bydlíš?
Nehrab se v mých věcech!
Jasně.
Co ty tu tak sám?
-A co vy v mém autě? -Je tu dobře.
Tak nejsi odsud. A odkud tedy?
-Promiň, měl málo prenatálního kyslíku. -Víc než ty! -Necháte toho?
To on, ne já. Fajn, necháme toho.
Tvůj kámoš je nějak všetečný.
„Noc oživlých mrtvol“, super film.
Ty ho znáš?
„Jasně, Vinci, majzni ho do hlavy, mezi oči.“
Nejlepší letošní film.
Souhlasím.
Ramón.
Stella.
-Chuck. -Auggie.
Vylezte. Vystupte si.
Vystupte!
Jste hluchý?
Ven, všichni!
Hned!
I ty,
Mexikáne.
Stello, přece se nevypaříš jako tvoje máma, ne?
Smrdíš!
Padej od mého auta!
-Máš tlustý sklo! -Jo! -Nevidím na plátno!
Zalez si do auta, nebo vypadni!
Neskončili jsme!
-Tak šup! -Pohni, vole! -No tak! -No jo...
-Do auta! Šupem, jdeme! -No tak jo.
-A kudy? -Tudy. -Fajn, tak oba.
Dobrý?
Omluv mě na vteřinku.
Já se jí nějak dotkl?
Ne, to ten blb Tommy.
Máma jí kdysi utekla.
Nenadále.
A lidi pořád řeční. Holt maloměsto.
Jo, sprosté drby.
-Pořád ji to trápí, to hned tak nepřejde. -Takže teď má jen nás.
Zjevně není tvůj typ.
-Ta není ničí typ. -To zas ne.
Tobě se líbí každá.
-Každá ne. -Máš aspoň vystřelovák?
-Ukážeš mi ho? -Říkal jsem snad, že ho mám?
Ne, ty ne. To on ho má.
-Má ho. -No jo...
Když je ten Halloween, chceš vidět strašidelný dům?
Tys nekecala!
Já říkala, že tě to nezklame.
O Halloweenu by to tu mělo svítit.
Kdysi.
Pak zmizlo dítě a zabednili to.
Brzy to strhnou, bude tu obchoďák.
Kluci...?
-Šašci mají přednost. -Fakt?
-Tak jsme to viděli. Můžeme už jít? -Pšt! Co je to za poseru?
Nechci trávit noc někde, kde zabili dítě.
Zabili tu někoho?
Síla! Kdo tu bydlel?
Bellowsovi. Jedni z prvních osadníků z 19. století.
Zbudovali papírnu, čímž tohle město přestalo být díra.
Schodiště tu není?
To jsem čekal.
Zabednili to festovně.
Má někdo propisku?
Jo, Lolu. Miluje mě.
-Leda tak tvou ruku. -Fajn.
Lolo? Tak co to?
Na toho nemáš!
Měli tajemství.
Dceru, co nesměla ven.
Prý byla šílená.
Děsivé je, že ji vymazali
ze všech portrétů.
Její fotku dodnes nikdo neviděl.
Zatratili ji.
-Utíkej, šašku! -Posero.
Mě nedostaneš!
Chucku, skočíš po mně? Nepřej si mě!
Co s ní bylo?
Děti sem lezly, že uvidí „divnou Sarah“.
Neviděly ji.
Ale slyšely.
Přes zeď.
Vyprávěla jim historky.
Strašidelné.
Pár dětí už nepřišlo domů. Děti z města umíraly. Prý na otravu.
Všem bylo jasné, že je otrávila ona. Ale než ji zlynčovali, oběsila se.
Tady.
A pověst praví, že kdo do tohoto domu přijde za tmy a požádá Sarah o historku,
bude to ta poslední, kterou v životě uslyší. Muhehe...!
Co to má být?
Pomoz mi to odšoupnout. Tak!
To snad ne!
Tak, a jsme v koncích.
Její pokoj...
Mě nevyděsíte.
Chucku?
Co to...?
Kam ta stařenka zmizela? A ten pes?
Jaká stařenka?
Honem pryč!
Stello! Musíme vypadnout!
Stello, jdeme!
Tohle musíte vidět! Pojďte sem.
-Co tu dělá, posera? -Mlč!
Tady ji drželi.
V separaci od světa.
Jako zrůdu.
Nezbývalo jí než tu sedět
a vyprávět přes zeď historky.
Proč jsme si toho nevšimli dřív?
Asi nám v tom bránili...?
Vypadneme už?
Co to je?
-„Tato kniha patří Sarah Bellowsové“ -Páni!
Její kniha strašidelných historek!
-Ona si je zapisovala? -Co vím, tak ne. -Ale jo, ta kniha v tom mýtu figuruje.
A prý je psaný dětskou krví.
Na ty historky nikdo neumřel, jasný? Dejte to zpátky, a honem pryč!
-Kurva! -Všechno jasný, hlavně mlčte! -Ne! Neprovokuj!
Tommy! Pusť je!
Ruth? To jsi ty? Otevři!
Konec srandy! Otevři...
-To nemyslíš vážně! -...nebo tě prásknu šéfovi.
A proč jako?
Dělej, Tommy!
Mám tam brášku.
Prosím!
Otevři, sakra!
-Otevři si sama. -Ruth! Pusť nás ven!
Stejně stojíš za prd.
Tommy, to hořící hovno mi promiň!
A teď si vylezte!
-Dobrý? -Jo.
-Dej to pryč! -To nic!
-Dej to pryč! -Neboj.
-Něco mě kouslo! -Pomůžeš mi? -A je po pavoukovi. -Dík.
Netopoř a pomoz nám ven!
Slušně! Je tu dáma!
-Totiž... dámy.
Zatlač! Víc! No tak!
Sarah Bellowsová, vyprávěj mi.
Vyprávěj mi...
Někdo tu je!
Vrátil se.
-Tommy! -Promiň! -Dík!
-Vše odvolávám. -Promiň, tohle jsme nechtěli. -Tommy!
-Co chodíš s takovým psychoušem? -Lepší než lovit hovna.
-A kdo tedy odemkl? -To je fuk, hlavně jdeme pryč.
-Pěkný pierotský kostým. -Dík.
Vidíš?
To bylo tedy něco...
„Mexikán“
Kurva!
-To mě mrzí. -Proč to dělal?
To je síla i na Tommyho.
Jako když mi naprděl do mlíka a dal mi to vypít.
To bylo v pětce.
V devítce.
-Snad to něčím pustí. -To neřeš. Ale dík.
Ráno odjíždím, někde na to něco koupím.
Můžeš spát u nás v suterénu na kanapi.
Počkej, nestojím o další potíže.
Stačí jen vypadnout, než táta vstane.
Sam má za mazlíčka potkana? Jsi ujetá.
Není to dopsané.
Ty jsem jako dítě baštil. Sbíráš je?
Četla jsem je všechny.
Od začátku do konce.
Tady z tebe spisovatelka nebude.
Musíš do města.
Nemůžu tu tátu nechat.
Suterén je dole.
Jo, to už tak bývá.
„Tato kniha patří Sarah Bellowsové“
Tommy! Víš, kolik je?
-Zase jsi pil? -Je Halloween. -A kdo vezme Wolvertonovým ta vejce?
-Teď? -Jo!
Zmizte!
To je na hovno...
Tommy toho strašáka odjakživa nesnášel. Sebral vejce, a už ho nikdo nespatřil.
Tommy...
Vyser si, Harolde!
Mami!
Mami...
No páni!
To je něco!
Neměls být už pryč, cizinče?
Snažím se.
Jistého Toma Milnera od večera neviděli.
Prý měl jakousi potyčku v autokině.
To ti neudělal on, že? Nebo jo?
Jak že se to jmenuješ?
Ramón.
Rodriguez.
Asi by ses tu měl ještě pár dní zdržet.
Je to jasný?
Rodriguezi...
Přibylo to tam, ten červený inkoust byl vlhký.
Hustotou připomínal spíš krev.
Jak to můžeš jíst? Víš, kolik je v tom tělesných partií? Sedm.
Někde jsem to četl.
A hele, změní se v strašáka? Hustá zápletka.
Houby.
Ten příběh...
...tam dřív nebyl.
A Tommy nepřišel do školy.
Asi zmizel.
Chtěl jet přece do Vietnamu.
Třeba odjel dřív.
-Ten pokoj tam... -Nech toho. -Ne, mluv.
Jak jsem se schovával, byl to starý pokoj. Ne, nový, jako by tam dosud žili.
Byla tam ta stařenka a pes, oba na mě civěli...
Slyšíš se? V tom baráku nám ubližoval jedině Tommy.
Jestli zmizel, tak zaplaťbůh.
Neměli jsme tam lézt ani brát tu knihu. Teď vám z ní straší v hlavě.
Nic víc.
Bojím se. Nebyl ve škole. Jeho jméno je v té knize.
Fakt to nemůže souviset?
Jistěže ne.
Nemůžu se zaplést s policií.
Já to musím vidět.
Tohle měl Tommy včera na sobě.
Co když to je on a ten příběh se stal skutečností?
Nestraš mě. Je to jen strašák.
Tady ti tu knížku vracím.
Máš zpoždění.
Vzals další směnu? Je to nutné?
Nemůžu odříct.
Jídlo máš v lednici.
Vždycky jsi tolik pracoval?
I za mámy?
Zase se ztratil nějaký kluk.
Jo, všichni o tom mluví.
Takže pár dní po škole hned domů, jo?
Jasně.
-Ten beďar chce zakrýt. -To je od pavouka, ty beďare! -Aha...
Můj banán!
Já myslela, že odjíždíš.
-Máš hlad? -Hrozný. Dík.
Pořád mi nejde z hlavy ten Tommy. Musí v tom být něco...
Kdes to vzal?
Tady na poličce.
Ale já ji zrovna odnesla do toho domu!
Co?
Jak se tu zase ocitla?
-Co to je? -Cože?
Jak to?
Musíme to zastavit!
„Matka ryje zahradu, a tu vidí palec od nohy. Dám ho do ragú, řekne si.“
Co to má být?
Cože?
Auggie...
Auggie!
Zvedni to, Auggie!
Nic tu není.
Mohlas nakoupit, než jsi jela s Jeffem na víkend.
Ne, nebudu mu říkat „táta“.
Dám si to ragú.
To v lednici.
Tak ho někdo asi uvařil.
Tak zatím nashle. Mám tě rád.
Auggie, vezmi to!
Já jím.
-Auggie! -Stello?
Nic nejez!
Jsi v dalším příběhu!
Hlavně nic nejez!
Hrozná psina! Do toho tě navezl Chuck?
Žádná psina! Ten příběh se tu píše sám. Nevím jak, ale stojí tam:
„Vyděsil ho jakýsi zvuk. Čísi hlas. A volá: Kdo mě připravil o palec?“
Je to mrtvola, co hledá svůj palec.
Jo, to znám.
Od táty.
Jako malý jsem se toho bál. Ale teď rozhodně žádný hlas neslyším.
Jenže my to tu čteme. „A zas, hlasitěji: Kdo má můj palec?“
Nikdo tu není.
Žádný hlas.
Musíš ho slyšet!
To říkáš jen ty.
Auggie!
Ne, zvedni to!
Nic nejez!
-Auggie! -Fuj!
Auggie?
Auggie? Dělej, vezmi to!
-Slyšeli jste? -A co? Nic neslyším.
V ragú byl palec. Nechutný.
Co je tam dál?
„August se zděsil.
Ale řekl si, že ho ten přízrak nenajde.“
Jak to ta kniha ví?
„A znovu ten hlas uslyšel.
Kdo vzal... můj...
...palec?“
Auggie, ihned padej z domu!
Bydlí jen kousek odsud!
...můj...
...palec?
Tak povol!
Auggie!
Tommy!
A jako by toho letos nebylo dost, máme tu pohřešování.
Hledá se Tommy Milner, od nás, z našeho malého Mill Valley.
To já tu knihu našla a vzala ji domů.
Za nic nemůžeš.
Víš...
Můžu za všechno zlo v mém životě.
Že odešla máma.
A teď Auggie.
Tak to přece není.
Jdeme pozdě, došel jí korektor na beďary.
Kdybys tak nestresoval, žádné nemám.
Co tak spěchá?
Kde je Auggie?
Nikde.
Další příběh.
Psal se nám před očima.
To nepobírám.
Kde je?
Blbé vtipy!
Halloween skončil!
Tak kde je Auggie?
Nevíme.
Rodiče má pryč a sám zmizel.
-Jak „nevíme“? A co ho hledat? -To bude marné.
Napřed zmizel Tommy.
A teď Auggie.
Píše se tam o nich.
Každou noc je něco.
Fuj, on snědl palec?
Tu knihu nečte čtenář. Ona přečte jeho.
Co když jsme něco probudili?
Všichni tak dopadneme.
Všichni jsme v tom domě byli.
To je blbost!
Příběhy neubližují!
Sarah Bellowsová je mýtus, a i kdyby ne, je mrtvá.
-Musíme jít na policii. -Ne.
Podezírají Ramóna. Kvůli tomu autu.
-Musíme najít Auggieho! -Poldy ne.
Neuvěří mi ani slovo.
-Přesvědčíme je. -Než to vyřeší, budeme všichni mrtví.
Ale co budeme dělat, když nemáme jít na policii?
Sedět a čekat na další příběh?
Čarodějnici musí jít nějak zastavit.
Podle mě kecáte. A já spěchám.
Večer vystupuju v divadle. Na ty žertíky už vám nenaletím.
-To není žert. -Zůstaň tu! -Chceš psát, ale tohle je moc!
Ruth! Ne!
Zabere to?
V Salemu to zabralo.
Co nehoříš, hajzle!
To proto radši nečtu!
Fajn, ta kniha je nezničitelná. Ale co vlastně víme o Sarah Bellowsové?
Hele: „Když se Sarah oběsila, Bellowsovi vyhodili služku Sylvii Baptistovou
i s její dcerou Lou Lou. Prý ji učily černou magii.“
Je to v novinách, tak to bude pravda.
-Má tam Sarah fotku? -Jen jméno.
A je tu reklama na „mozkovou sůl“. Na migrénu a zácpu.
Nechápu, že se neujala.
Auggieho by zajímala.
Už pomalu nevidím, a pořád nic o Sarah.
„Odchází poslední Bellows”
V jakém roce se oběsila?
1898.
Do roka celá rodina odešla.
Divíš se?
S pověstí, že tam vraždí děti?
O to nešlo, zmizli z povrchu Země.
Třeba její otec, Deodat.
Má papírnu a vypaří se, aniž ji prodá?
Nikde o něm nic, žádný dopis, a je fuč?
Deodat...
To je mi povědomé.
„Deodat byl zámožný muž s vášní pro lov.“
A další jména?
Jeden z jejich synů, Efraim Bellows.
Neodstěhovali se.
Každý tu má svůj příběh.
Jak to?
Bože, už je to tu zas!
Zase píše!
„Rudá skvrna“?
Co na mě koukáte?
Co?
Co? Já že umřu?
Ještě jsem si ani nevrzl.
-„Za noci kousl pavouk dívku do tváře.“ -Pavouk! Já byl za pavouka!
Jakou dívku?
Jde o tvou sestru, ne o tebe.
O Ruthie?
Účinkující za dvacet minut na scénu!
Něco s tím musíš udělat.
Jasně...
To bude jiný záchod.
-V druhém patře! -Aha...
Uhni!
Ruth!
Proboha!
Jsem u tebe, jen klid!
-Pomoc! Dejte je pryč! -To nic, jsem u tebe!
-Dej je pryč! -Hned to bude.
Uhněte!
To bude dobrý. To nic, to bude dobrý.
Pomoc! Sežeňte někdo pomoc!
-Klid, je po všem. -Dej je pryč! -Už jsou pryč. -Sundejte je ze mě!
-Už jsou pryč, jasný? -Sundejte je ze mě!
Děs! Snad to přežije.
Já ji viděla!
To Sarah to udělala!
Ségra je vyřízená.
A na řadě jsme my!
Máš to?
Louise Baptistová...
-Lou Lou? -Godshire Road 220.
Zas jsem měl ten sen.
Jsem v rudém pokoji
a ta tlustá bledá dáma šeptá:
„Tady sídlí zlo. Zmiz, dokud můžeš.“
Co když to ta čarodějnice použije proti mně?
-Přejete si? -Bydlí tu ještě Lou Lou Baptistová?
Bombardování jedině pro záchranu USA...
Lstivý Ríša. Houby jméno pro prezidenta. Mami, máš návštěvu!
Lou Lou, slyšíte nás?
Možná dojde i na tebe.
Proč to říkáte?
To je písnička, dítě.
„Nesměj se, když funus jede,
možná teď dojde i na tebe...“
Sarah ji milovala.
Máme její knihu.
Cože? Dejte ho sem.
To měla ode mě.
Bylo mi jí tak líto, že tam sedí potmě.
Samotinká.
Učila ji vaše matka něčemu?
Prosím?
Černé magii?
Ne.
Není magie, dítě.
Je jen zloba.
Tak jak to, že pořád píše ty příběhy?
Příběhy ubližují.
Příběhy léčí.
Víte, co jste udělali?
Co?
Neměli jste brát tu knihu.
Rozzlobili jste ji.
„Červi všude...“
-Občas takhle vyvádí. -Musím to pochopit. -Někdy jindy. -Potřebuju to vědět teď!
Řekla všechno v tom špitálu, kde se Sarah oběsila.
-Ale... prý se oběsila doma. -Tys tam nebyl, máma jo.
-Nemocnice vedou záznamy. -I o Sarah. -Tak co tu ještě děláme?
Dnes jsou volby, tak se snažte!
Řekněte „ne“ válce, „ne“ Vietnamu.
„Ne“ posílání našich dětí na smrt.
Pardon, potřebujeme záznamy jedné bývalé pacientky.
Ty jsou soukromé.
Ale tahle je...
...pomalu sto let po smrti.
Asi jí to už nebude vadit, ani jiným.
A na co to potřebujete?
Kvůli úkolu do školy. Z...
Z psychologie.
Přesně.
Staré složky jsou v rudém pokoji.
Kde že?
Potrvá to šest týdnů. Nanejvýš.
Chcete pero?
A tím jako končíme?
-Pojďte! -Ne!
-Do rudého pokoje ne! -Ale jo! -Ne, já tam nejdu!
Doktor Kaufmann k telefonu!
Víte, co se mi zdálo. Nejdu tam!
-Není rudý, je to jen zkratka. Neboj. -„Záznamy a vyhodnocování.“
Říkají mu tak! Nemusí být přímo rudý.
-Vynechte mě. -Fajn, tak zůstaň tady.
Hned jsme tu, jen klid.
Nenech se chytit.
Mistrem světa bude George Forman.
Hej, kampak?
Panebože, panebože...
Tady nemáš co dělat!
Stůj!
Tady to je.
Přijímací záznam, psychotesty, strava...
Je tu všechno.
Poslala ji sem rodina.
Takže ona byla albínka?
Drželi ji ve sklepě, protože byla jiná.
A léčil ji...
...dr. Efraim Bellows.
-Její bratr? -Jo.
Bože! Mučili ji!
Hele: elektrošoky, izolace,
diatermické vlny do mozku.
A co je tohle?
Co to je?
To nevidím prvně.
Voskový váleček.
Na to se kdysi zaznamenával zvuk.
Takže ji i uslyšíme?
Tamhle běžel!
Spusť alarm!
Teď už ale řekneš pravdu.
Viď, Sarah?
Já těm dětem nic neudělala.
Ne, Efraime.
Teď ale lžeš, ne?
Já to neudělala.
Nikomu jsem...
Mluv pravdu.
-Jsem tvá sestra. -Otrávilas je.
Ne, ne!
Chtěla jsem je zachránit.
Ale nikdo mě neposlouchal.
Nechtěla jsem jim ublížit, ale nepustili jste mě...
Sarah!
Mluv pravdu.
Neví, co udělala.
-To ta voda. -To už neříkej.
Ta voda.
S tou nic není.
-Proto jsi taky tady. -To ta papírna. Odpadní rtuť.
To vy jste tu vodu otrávili.
To nebyla ona, ale její rodina.
Sarah?
Vnímáš mě ještě?
Povím ti to.
To, co chceš slyšet.
A sice?
Charlie měl sen o rudém pokoji.
-Charlie? -Rudý pokoj! -Jaký Charlie?
Chuck!
Zdálo se mu
o bledé ženě
s černýma očima
a dlouhými černými vlasy.
Tiše vklouzla k němu do pokoje.
Sklonila se k němu a zašeptala:
„Tady sídlí zlo.
Zmiz, dokud můžeš!“
-To věští malér. -Chuck!
Pomoc!
Pomozte mi někdo!
Pomozte mi někdo, prosím!
Pomoc! Lidi, pomozte!
Kruci!
Chucku! Kde jsi?
Chucku!
-Kde je? -Měl by být někde tady. Chucku?
Chucku...
Tak kde máte toho svého kámoše?
...a dál sledujeme letošní volební den.
-Stello? -Tati?
Děje se něco? Kde jsi?
-Stello? -Bojím se, že umřu, tati.
To neříkej!
Jak ti můžu pomoct?
Nijak.
Ani já sobě.
To ne! Musíš mi tady pomáhat.
Řekni mi, kde jsi. Hned tam budu. Nezáleží na tom, jen mi to vysvětli.
-Jestli zmizím... -Cože?
Kdybys mě nenašel...
Ale kde?
-Stello? -Tak jsem ti neutekla.
To bych ti nikdy neudělala.
Já ti nerozumím. Proč bys utíkala? Ty nejsi sama? Nebo...?
Poslouchej, broučku.
Ty za to nemůžeš.
Nemůžeš za to, že utekla.
Ale říkalo se to.
Poslouchej mě, prosím tě!
To není tvoje vina, že odešla.
O tebe v tom nešlo, šlo o ni.
Měla v duši tíseň, nevím z čeho...
Připadala si jako v pasti.
Je to složité, rád bych ti to vyložil, ale sám se v tom nevyznám.
Miluju tě, tati. Musím končit.
-V tobě to není! Nezavěšuj! -Promiň, musím. -Ale ty za to...
Tak vyzvedne tě táta?
O co tu jde, Stello?
Musíš mi to říct, jasný?
Nixon má stále 43 procent, Humphrey 35, ale Wallace si hodně polepšil...
-Já si nezavolám? -Odpírači nemají nárok.
Já si tě proklepl, Ramóne... Moralesi.
Této zemi posloužíš tak nebo tak.
Pomůžu ti, jen řekni, kde máte kámoše.
-Už jsme řekli všechno. -Jo, jasně.
Kniha Sarah Bellowsové.
A píše se to samo
a mění se to v realitu.
-Žádné mrtvoly jsme nenašli. -Já vím.
Je to k neuvěření.
Ale Ruth jsme zachránili, tu přece nezabili.
Steinbergovou?
Tuhle Ruth myslíš?
Nezachránili, ta už z blázince nevyleze.
Jdi, jsi volná, Stello.
Jsi mnohem lepší než tenhle odpírač.
Co by ti na to asi řekl táta?
Nikam nejdu.
Když nechceš do Vietnamu, tak si tu přes noc rozvážeš jazyk.
A ty běž domů, Hobbsi. A dones tu pětku, mou sázku na Nixonovo vítězství.
-Já to tu zavřu. -Dobrou! -Dobrou, hrdličky!
Měl jsem ti to říct.
-Asi mě máš za zbabělce, ale... -To by mě nikdy nenapadlo.
Jsou to dva měsíce, co se odtamtud vrátil brácha. Roztrhaný na kusy.
To je mi moc líto.
Když mi minulý týden přišel povolávák,
nezvládl jsem to. Posílají lidi na smrt.
Jestli ta knížka čte i mě,
děsím se, co v ní stojí.
Tady máš.
Dobrý, co?
„Na mě si nepřijdeš“?
Kdo tu úchylárnu vymyslel?
Ty, Stello?
My ty příběhy nepsali.
Pejsku?
Co? Další příběh?
Pusťte nás, nebo to všichni odneseme!
-Co se děje? -Co tam stojí?
Poslouchejte! Nebo všichni umřeme!
To bude o mně!
Oč tam jde?
O jaké jméno?
Ramón.
Historka k táboráku.
Děsívala mě k smrti.
Přichází Chřestil. Jde po mně!
-Cože? -Chce vědět, jestli poslouchám!
Na mě si nepřijdeš!
Děláš si prdel?
Pusťte nás, prosím!
Na mě si nepřijdeš!
Ramóne!
Ramóne.
Bože! Ramóne!
Co to je?
Pomoc! Slyší mě někdo?
-Klíče! -Rychle!
Zbabělče!
Mám ty klíče!
Honem, honem...
Zbabělče!
Utíkej! Rychle!
Na co čekáš?
Jdi tam, všechno jí řekni.
Tohle jde po mně.
-Ale ten příběh se brzy zhmotní. -Tím spíš si pospěš.
Zastav ji, a zastavíš tohle.
Sarah, slyšíš mě?
Sakra, nech těch příběhů!
Neublížili jsme ti, pomůžeme ti! Víme, že jsi nevinná.
Že jsi nikoho neotrávila! Jen už ty příběhy nevyprávěj!
Stello!
Kde jsi?
To ne!
Stello...
Stello!
-Zas utekla z pokoje. -Kluci! Sarah utekla!
Najít, hned!
Sarah!
Nech to na mně, Harolde.
Sarah!
Kde jsi?
Sarah!
Slyším ji!
Je tady!
Je tady u mě!
Sarah!
Kde jsi?
Lou Lou...
-Vidělas ji? -Neviděla.
-Lže. -Nelži!
-No tak? -Neviděla. Ne, pane Bellowsi.
Ne, prosím! Ne!
Nám se neschováš!
-Mám tě! -Ne! Pomoc!
Pomozte mi!
Stello!
Pomozte mi!
-Všem o té vodě říká. Co s ní? -Pomoc! -Drž hubu, než ti ji zavřu!
Pomoc! Prosím!
-Půjdeš zpátky, kam patříš! -Prosím!
Mlč, nebo uvidíš!
Já nejsem Sarah! Prosím!
Pusťte mě, pusťte, prosím!
-Já sem nechci! -Ještě jednou, a jdeš do ústavu.
-Neodcházejte! -Nemělas utíkat!
-Prosím! To jsem nebyla já! -Světlo si nezasloužíš!
Ne!
Říkám, že nejsem Sarah!
Prosím!
Stello...
Mám další příběh,
čistě pro tebe.
Stello,
jestli slyšíš, ať jsi kde jsi,
pověz jí pravdu.
Ne!
Teď budeš poslouchat ty.
Bylas oběť.
Teď je z tebe zrůda.
To, za co tě prohlašovali.
Stello?
Vzalas mi kamarády.
Dva z mých nejmilejších lidí.
Ramóne!
Stello!
Vezmeš mi i tohohle?
Co ti vaši udělali,
je jejich vina.
Ale za své činy
zodpovídáš sama.
Bezvýhradně.
Vypovím tvůj příběh.
Ten skutečný. Pravdivě.
Ale ta zloba musí skončit, Sarah!
Stvrď to vlastní krví.
Sarah Bellowsová byla nevinná.
Znala pravdu
a snažila se je zastavit.
Byla statečná.
Ublížila jí a zničila ji vlastní rodina.
Chamtivostí,
lhaním
a hříchy.
Vypovím tvůj příběh.
Už toho můžeš nechat.
Už toho můžeš nechat, Sarah.
Příběhy ubližují. I léčí.
Opakujte je pořád dokola, a je z nich realita.
Je to v jejich moci.
Dělají z nás to, co jsme.
Jsem moc ráda, že jsi v pořádku.
A jedno mě Sarah možná naučila.
Nikdy se nevzdávat.
Podala jsem její příběh přesně, jak jsem slíbila.
Psala jsem o bledé, osamělé dívce, co potmě psala příběhy,
o tom, jak z ní rodina udělala zrůdu.
Někdo mi uvěřil, ale málokdo.
Protože i já byla osamělá holka, co si umí vymýšlet strašidelné příběhy.
Budeš mi psát?
Každý den.
Tak zas někdy na viděnou.
-Tvé jméno, chlapče? -Ramón Morales.
Příběhy nás učí nebýt lhostejní.
Dávají nám odvahu uznat, že se navzájem potřebujeme.
Skýtají nám domov, kam se můžeme vracet.
Chuck a Auggie se dosud nenašli.
Ale určitě je půjde nějak přivést zpět. Jak, to vyčteme z té knihy.
A nedáme si pokoj,
dokud je nenajdeme.
NOČNÍ MŮRY Z TEMNOT